Bună. Îmi puteți spune cât e ceasul?
- Ora? - Ora?
Da.
Bine.
Pe față și pe verso.
Nu mai am planșete cu clamă, așa că ia una de la ceilalți.
- Următorul. - Bună.
Îmi spuneți cum aș putea obține buletin?
- V-ați pierdut buletinul, domnule? - Da.
Nu aveți certificat de naștere? Nimic?
Va trebui să vorbești la un birou DMV.
Îi poți găsi acolo dimineața. Cel mai apropiat e în Montebello,
iar noi doar te putem ajuta cu un voucher pentru autobuz.
Veniți la biroul ăsta când aveți nevoie de voucher.
- Bine. - Cum vă numiți?
- Alexander Supertramp. - Poftim?
- Alexander Supertramp. - Supertramp. Zău?
Da.
Bine, atunci o să te caut, Supertramp. Am ceva pentru tine.
- Poftim, Supertramp. - Mulțumesc mult.
Bine, scumpete.
- Un ultim lucru. - Da.
Aveți un pat și pentru mine? Îmi pare rău...
Nu. Sigur, am un pat și pentru tine. Semnează acolo.
Completează asta. Și o să te rezolv eu. Mi s-a terminat...
- Ce se petrece acolo în spate? - Gata. Scuze.
- Haide. Ajută-mă. - În regulă. Mersi, doamnă.
Supertramp, ziceai?
Știi ce ai de făcut.
Mișcă!
Mersi, dar până la urmă nu mai am nevoie de pat.
Pleci așa de repede? Supertramp!
Capitolul 3: MATURIZAREA
Arată-mi fața. Nu uit niciodată o figură.
Dacă te mai văd o dată, nu te mai arestez, te omor.
Asta e calea ferată,
și vom face orice e nevoie
ca să ținem pungașii mărunți ca tine la distanță.
Da, domnule.
Ai acte?
- Nu, domnule. - Sigur că nu.
E ultimul avertisment, prietene.
Gata.
Bun băiat!
Da! Despre asta vorbeam. În sfârșit!
Duba Magică - Săptămână a Șaptea
Mersi frumos.
În scrisorile pe care Chris mi le-a scris în timpul facultății,
era evident că avea în continuare probleme cu mama și tata.
Mi-a spus că sunt singura persoană din lume
care ar putea înțelege ce are de spus.
Din banii cui cumperi tu toate cadourile astea?
Măcar eu una muncesc. Singurul motiv pentru care nu vorbesc e că
te dai mare în fața tuturor.
Eu aduc clienții pentru ca afacerea asta să funcționeze!
Ție nu-ți pasă deloc ce fac eu!
Nici măcar nu mai vreau să vorbim despre asta.!
Nu pleca de-aici, femeie.! Femeie!
Copii! Uitați ce-mi face tatăl vostru.
Pentru numele lui Dumnezeu, uitați ce mă face mama voastră să fac!
Du-te dracului! Te urăsc!
N-o să mai fie nicio petrecere. O să anulez Crăciunul anul ăsta.
Anulezi Crăciunul? Da' cine te crezi? Dumnezeu?
Exact! Eu sunt Dumnezeu!
Nu ești Dumnezeu. Nu poți anula Crăciunul!
Prostii!
Mai avem zece persoane!
Alex, nu vreau să-ți stau pe cap. Faci o treabă grozavă.
Vreau să te țin în echipă și cu toții vrem să te-ajutăm să ajungi în Alaska,
dar trebuie să începi să porți șosete.
După aproape un an de la dispariția lui Chris,
furia, disperarea,
și sentimentul de vinovăție al părinților mei s-a transformat în durere.
Iar durerea părea să-i apropie.
Chiar și fețele li se schimbaseră.
Se convingea că e Chris,
că e fiul ei de fiecare dată când trecea pe lângă un vagabond.
Și mă tem pentru mama din ea.
Instincte care par să simtă amenințarea unei pierderi atât de mari
și ireparabile încât mintea se poticnește în luarea unei măsuri.
Încep să mă întreb dacă mai pot înțelege ce vrea să mai spună Chris,
dar apoi mă adun și-mi amintesc că
nu ei sunt părinții cu care a crescut el,
ci oameni slăbiți de reflexia forțată care vine odată cu pierderea.
Totuși, tot ce spune Chris trebuie spus.
Și am încredere că tot ceea ce face trebuie făcut.
Asta e viața noastră.
Un vânat mare. Un vânat foarte mare.
Gata.
La naiba!
Plecați de-aici!
"Hei, tată, pot să aprind eu focul, te rog, tată, doar de data asta?"
"Păi, fiule, poți să aduci tu lichidul de aprindere."
"Haide, tată. Te rog, tată, te rog!"
"De ce nu, Walt? Pare o idee bună..."
"Taci din gură, Carine! Taci din gură, Carine!"
"Nu, Billie. Ți-am spus o dată. Să nu-ți spun și a doua oară. Da?"
"Da?"
"M-ai auzit? M-ai auzit, femeie?"
"M-ai auzit, femeie? M-ai auzit, femeie?"
"Îmi pare rău. Îmi pare rău, Walt. Îmi pare rău."
Rahat!
Nu! Nu! La naiba!
Fir-ar să fie! Rahat!
"Se simțea clar prezența unei forțe ostile omului."
"Era un loc al păgânismului și al ritualurilor superstițioase,"
"care era destinat oamenilor mai apropiați de fel pietrelor"
"și animalelor sălbatice decât nouă."
Capitolul 4: FAMILIA
Sunni.
Hei, Sunni! Vino-ncoace, fetițo!
Nu. Nu!
18 decembrie, 1991 - Cu 4 luni înainte de dubă -
Dar acum mă concentrez numai la Alaska.
- Da. - Alaska.
În regulă. Să aud aplauzele pentru Insane Cain!
Hai s-o încurajăm pe propria Tracy T din Slab City!
Bună. Numele meu e Tracy.
- Tracy! - Da!
Jack London e rege.
O să stai mult timp cu noi?
Aștept un cec de la ultima mea slujbă
să ajungă în Salton City în ziua de după Crăciun.
Trebuie să mă gândesc să mă pregătesc pentru Alaska.
După ce apune soarele diseară, o să încep niște exerciții de gimnastică.
După ce o să ajungă cecul, cred că o să caut
niște munți bătrâni pe care să-i urc zilnic până vine primăvara.
Trebuie să văd cât de mult mă țin banii.
Tot mai am de cumpărat o mulțime de provizii până la primăvară.
Așa că s-ar putea să mă angajez din nou sau s-ar putea să mă descurc
Păi, am putea să-ți dăm și noi ceva bani pentru fiecare zi în care ne ajuți aici.
Nu accept niciun ban de la voi, Rainey.
A fost o adevărată aventură să vă întâlnesc pe voi doi.
Pare să vă meargă foarte bine.
- Chiar ne merge bine. - Da?
Ne descurcăm foarte bine.
Că tot veni vorba, nu crezi
c-ar trebui să faci cunoștință cu micuța noastră Joni Mitchell de colo?
Eu...
- Bună. - Bună.
Vinzi cărțile astea?
Da. Noi.
El le vindea.
Îmi place să citesc.
- Serios? - Da.
Asta e bine.
Te-am auzit cântând aseară.
- Sunt groaznică. - Nu ești groaznică. Cânți frumos.
Mulțumesc.
Aveam de gând să fac o plimbare până la Muntele Salvation.
- Vrei să mergi? - Bine.
- Bună. - Bună. Alex.
Aș vrea să vă arăt puțin zona. Sunt aici din 1984, mai mult sau mai puțin.
Mulți turiști vin aici
și se uită la portiera aia de sus. Le place la nebunie.
Și am găsit și eu portiere și le-am pus acolo sus și am făcut o boltă.
De unde aveți stâlpii de telefonie?
Multă lume din vale pur și simplu mă iubește.
Cam toată lumea mă iubește.
Iar eu vreau să am înțelepciunea de a-i iubi și eu la rândul meu.
Cam asta e. Și sunt foarte fericit.
Deci credeți cu adevărat în dragoste.
Da. Totalmente.
Asta e o poveste de dragoste cutremurătoare pentru întreaga lume.
Dumnezeu ne iubește cu adevărat mult.
Asta îți răspunde la întrebare?
- Da. - Bun.
Îmi place la nebunie aici.
Cred că libertatea acestui loc e incredibil de frumoasă.
Eu nu m-aș muta nici pentru 10 milioane, decât dacă aș fi nevoit.
Așa că sunt mulțumit aici în deșert și trăiesc acolo unde vreau.
Și cred că ceea ce e bun devine și mai bun. Și cred că rezervoarele alea mari de acolo
erau stația de epurare pentru baza Marinei
în timpul Celui de-al II-lea Război Mondial.
Dacă vreți, încercați să vă băgați mâinile acolo.
O să fac și eu la fel, doar pentru distracție.
Foarte bine.
Puteți să vă ștergeți mâinile de cămașa mea dacă vreți.
Asta începe să mă facă să-mi fie foame.
Eram mai mare doar cu câțiva ani decât Tracy când am rămas însărcinată.
Da.
Da, mă gândeam că eu și cu soțul meu o să aducem pacea pe Pământ
și o să facem copii și o să ne iubim și o să rămânem împreună o veșnicie,
și nu prea s-a sfârșit așa.
M-a părăsit.
Așa că eu...
Da, mă rog...
Dar am ajuns să-l cresc pe Reno de una singură.
Ăsta băiatului meu, numele lui e Reno.
Apoi l-am întâlnit pe Rainey.
A fost frumos. A fost foarte bine o vreme. E doar...
Știi, Reno era deja adolescent,
și era pe cale să devină bărbat.
Și n-am mai auzit nimic de la el de doi ani de zile.
Nici nu știu unde e.
Sper să-l întâlnesc cândva.
Ai tăi știu pe unde ești?
Hei. Cina e gata dacă vă este foame.
Da, ne este. Ne este foame.
O să fiu în regulă.
Vrei să vii să mănânci?
Sau stăm aici. Pentru că eu o să stau aici cu tine toată noaptea.
Să mergem. Să mergem.
Haideți, se răcește mâncarea.
Ia uite aici. Tawdry? Denise, pare a fi pe gustul tău.
Sărmana fătucă e gata să sară pe un stâlp de gard.
Și iată-te pe tine, călugărul de Jack LaLanne.
- Deci ai vorbit cu Jan despre Reno, nu? - Da.
Copiii pot fi destul de duri când vine vorba de părinții lor.
Tu ai de gând să-i revezi pe-ai tăi?
Am un singur gând, Rainey.
Și acela e Alaska?
Alaska.
Bună.
- Crăciun fericit! - Vino încoace.
Părinții mei au plecat în oraș.
Nu.
Da. S-au dus s-o sune pe bunica de Crăciun.
Nu, adică nu putem face asta.
De ce nu?
Câți ani ai?
Optsprezece.
17.
În ce an ai fost născută?
Deci am 16 ani.
Vrei să facem ceva împreună?
Sunt o femeie bătrână numită după mama
Tatăl meu e un alt copil care a îmbătrânit
Dacă visele ar fi tunete, fulgerele ar fi dorințe
Casa asta veche ar fi ars până-n temelii cu mult timp în urmă
Fă-mă un înger care zboară din Montgomery
Fă-mă un poster al unui vechi rodeo
Dă-mi un lucru de care să mă pot agăța
Să cred în viața asta e greu al naibii
Îmi poți trimite scrisori la adresa asta din Dakota de Sud.
Nu știu când o să le citesc, dar o să le citesc eu.
Hei, ești magică.
- Da? - Da.
Și nu uita,
dacă vrei ceva în viață, întinde mâna și apucă acel lucru.
- Ai grijă de tine, puștiule. - Și tu.
- Dorința de Anul Nou? - Mai lucrez la asta.
Doar ia-ți rucsacul din spate și pleacă repede de-aici, da?
Nu cred că pot să rezist să mă îmbrățișezi.
Hei!
Pa!
Trecuse un an și jumătate din ceea ce tata numea "animație suspendată".
Greutatea dispariției lui Chris începuse să mă apese cu toată greutatea.
"Am trecut prin multe"
"și acum cred că am găsit ceea ce e necesar pentru a fi fericit."
"O viață liniștită și izolată la țară,"
"cu posibilitatea de a fi de folos oamenilor
cărora le este ușor să facă un bine,"
"și care nu sunt obișnuiți să aibă parte de așa ceva."
"Și să muncești pentru cel căruia i-ar putea fi de folos."
"Apoi odihna, natura, cărțile, muzica,"
"dragostea față de aproapele tău."
"Asta e ideea mea de fericire."
"Apoi, peste toate astea, pe tine ca parteneră,"
"și copii, poate."
"Ce și-ar putea dori mai mult inima unui bărbat?"
DEZASTRU! TRECEREA RÂULUI E IMPOSIBILĂ!
A PLOUAT - SUNT SINGUR
A PLOUAT - SUNT SINGUR, MI-E FRICĂ.
Ultimul Capitol: DOBÂNDIREA ÎNȚELEPCIUNII
Unde ți-e tabăra?
Puțin mai încolo de Izvoarele Termale "Oh-My-God".
Locuiesc aici de vreo șase ani
și n-am auzit niciodată de un loc care să aibă numele ăsta.
- Arată-mi cum să ajung acolo. - Bine.
- Ron Franz. - Alex.
Alex? De unde ești, Alex?
- Din Virginia de Vest. - Bine, Alex din Virginia de Vest.
Izvoarele Termale "Oh-My-God", Deșertul Anza Borrego, 12 ianuarie 1992
Măi... e ceva aici.
Nu...
Nu-ți faci griji din cauza drogaților și nudiștilor de jos de-acolo?
Nu, în mare parte rămân între ei.
Îmi pari a fi un tânăr deștept. Mă înșel în privința asta?
Cred că sunt un om cu capul pe umeri.
La asta mă refer.
De când stai aici?
- De câteva săptămâni. - Și înainte de asta?
În multe locuri. Am călătorit mult.
- Câți ani ai? - Douăzeci și trei.
Douăzeci și trei de ani!
Băiete, nu crezi c-ar trebui să faci o școală?
Să-ți iei o slujbă? Să-ți găsești un rost în viața asta
Uitați, domnule Franz,
Eu cred că profesiile sunt invenția secolului 20, iar eu nu vreau una.
Nu trebuie să vă faceți griji în privința mea. Am terminat o facultate.
Nu sunt nevoiaș. Trăiesc așa pentru că vreau eu.
- În praf? - Da, în praf.
- Unde ți-e familia? - Nu mai am familie.
Ce păcat.
Hei, domnule Franz, vreau să vă arăt ceva.
Veniți!
Haideți!
Devine cam abrupt. Și e puțin cam sus pentru mine, puștiule.
În regulă,
dar chiar și de la jumatea drumului, e o priveliște pe cinste, nu-i așa?
Din vârf puteți vedea și până la Marea Salton (lac în California).
Poți vedea Marea Salton de acolo?
Da, domnule
Doamne.
- Nu vreți să urcați? - Nu. Eu nu fac așa ceva..
Mi-am petrecut cea mai mare parte a vieții în Armată.
De Ajunul Anului Nou în 1957 am fost detașat în Okinawa.
Soția și cu fiul meu erau în State, mergeau cu mașina pur și simplu,
când un tip care băuse prea mult a intrat direct în ei.
I-a ucis pe amândoi.
Acum te-ai putea gândi că ultimul lucru din lume pe care l-aș fi făcut
era să recurg la băutură.
Dar în momentul acela părea singurul lucru pe care-l puteam face.
Și am făcut-o la greu!
Dar în curând mi-am dat seama că
nu le fac soției și fiului meu niciun bine dacă-i jeleam cu sticla.
Așa că m-am adunat și m-am lăsat de băutură.
m-am dus la intoxicare.
Așa că de-atunci cam ăsta am fost eu.
Ați călătorit vreodată, domnule Franz?
Nu, se pare că nu mă pot îndepărta prea mult de pielea mea
Fac multe gravări în piele. Am un mic atelier în garaj.
Cu asta și cu pensia câștig destul de binișor.
Dar de fiecare dată când mă gândesc c-aș putea pleca undeva,>
rămân prea în urmă cu comenzile ca să mă mai gândesc la asta.
După ce mâncăm, mi-ar face mare plăcere să vă văd atelierul.
- Serios? - Da.
Speram să spui asta.
- E uimitor cât e de maleabilă. - Da, așa e.
Când pielea e umedă, e chiar...
- E ca untul. - Da.
E uimitoare. Apoi se întărește și rămâne așa.
O lovitură zdravănă cu ciocanul de lemn. Dai tare. Pac pac.
Am fost în Dakota de Sud. Am lucrat pe o combină
pentru un tip pe nume Wayne. Era tare de treabă.
Apoi am mers pe râul Colorado
până în Marele Canion și am mers pe șuvoaie,
Care a fost, de departe, una din cele mai înfricoșătoare experiențe.
Apoi am mers pe Colorado până în Mexic, în Golfo, unde m-am împotmolit.
Muntele Salvation. Slabs.
De la ce vine litera N?
De la nord.
Alaska?
Băiete, de cine naiba fugi?
Și eu aș putea să vă întreb același lucru!
Doar că eu știu deja răspunsul!
Serios?
Da, domnule Franz! Trebuie să ieșiți din nou în lume!
Să ieșit din căsuța asta singuratică, din atelierul dumneavoastră.
Duceți-vă și călătoriți din nou! Serios!
O să trăiești foarte mult, Ron!
Ar trebui să faci o schimbare radicală în stilul tău de viață!
Lamura spiritului uman vine din noi trăiri.
Și iată-te, un moș încăpățânat, stând în fund.
- Stând în fund? - Da!
Stau în fund, auzi la el!
"Moș încăpățânat."
Îți arăt eu ție!
Vino, atunci! Haide!
Stau în fund? Da.
Haide, moșule. Urcă!
Stau în fund.
Haide. Continuă!
Te descurci de minune!
- Continuă. Continuă, Ron! - Da!
Îl vede cineva? Doamne, te uiți acum?
Da.
- Ești în regulă? - Găgăuță ce ești.
O să-mi fie dor de tine după ce pleci.
Și mie o să-mi fie doar de tine, Ron. Dar te înșeli de crezi
că bucuria vieții vine în principal din relații umane.
Dumnezeu a pus-o peste tot în jurul nostru. E în toate.
Este în tot ce putem simți.
Oamenii doar trebuie să schimbe modul în care abordează acele lucruri.
Da, o să iau la cunoștință asta.
Nu, serios.
Serios.
Dar voiam să-ți zic ceva.
Din frânturile pe care le-am pus cap la cap,
știi tu, din câte mi-ai spus despre familia ta, părinții tăi.
Și știu că ai probleme și cu biserica.
Dar este un lucru mai presus de noi pe care îl putem aprecia cu toții,
și se pare că nu te deranjează să-i spui Dumnezeu.
Dar când ierți,
iubești.
Și când iubești,
lumina Domnului lucește asupra ta.ou.
- Doamne sfinte! - Ți-am mai zis să vorbești frumos!
Ți-am spus eu!
Unde dracu' sunt animalele acuma? Mi-e foame!
Mi-e foame de mor! Mi-e foame de mor!
"Preț de-o clipă, ea-și redescoperi scopul vieții."
"Ea era aici pe-acest pământ
ca să deslușească înțelesul farmecului său sălbatic,"
"și să spună fiecărui lucru pe numele său corect."
"Pe numele său corect."
Ce-i asta"? Asta care mai e?
Asta e Viburnum edule. Viburnum edule.
Hedysarum alpinum.
Hedysarum alpinum e cartoful sălbatic. Cartoful sălbatic.
Epilobium angustifolium. Sburătoare.
Sângele voinicului. Necomestibil.
Cartoful sălbatic. Comestibil.
Sângele voinicului. Necomestibil.
"Nervurile laterale... otrăvitoare..."
"... nervurile laterale..."
"Simptomele includ paralizia, inhibarea digestiei și amețeli."
"... plantele seamănă între ele..."
"Dacă e lăsată netratată, duce la inaniție și moarte."
La naiba cu toate. La naiba cu toate!
ZIUA 100! AM REUȘIT! DAR ÎN CELE MAI MIZERE CONDIȚII DE VIAȚĂ.
AM DEVENIT CAPTIV ÎN SĂLBĂTICIE, LA PROPRIU.
22 martie, 1992
Bună.
De ce ești treaz? E 3:30 dimineața.
Te-am auzit când te-ai dat jos de pe canapea acum o jumate de oră.
Aveam un sentiment ciudat că s-ar putea să nu mai fii aici la micul dejun.
O să te duc cu mașina la 150 de kilometri undeva de unde poți să iei un tren,
un avion, sau să poți prinde o ocazie fără să rămâi în deșertul ăsta.
Te-aș duce până în Alaska dacă n-aș avea slujbă la ora opt.
- Ron, nu trebuie să faci asta. - Vreau s-o fac.
Vreau să te pornesc în aventura asta a ta.
- În Marea mea... - Știu.
În Marea Ta Aventură în Alaska.
Poftim. Ai o macetă aici.
O plasă de pescuit pliabilă, și alte câteva nimicuri pe care ți le-am pus acolo.
- Ron... - Ia-le.
Mă duc să mă îmbrac și ne vedem în mașină.
Ei bine, prietene...
Da.
Am o idee.
Știi, mama mea era singură la părinți
și la fel și tata,
iar eu am fost singurul lor copil,
așa că atunci când o să mor, o să fiu capătul liniei.
Familia mea se va termina.
Ce-ai zice să mă lași să te adopt?
Aș putea fi, să zicem, bunicul tău.
Ron,
putem vorbi despre asta după ce mă întorc din Alaska?
E în regulă așa?
Da, da. Putem face așa. Da.
În regulă, Ron.
Mulțumesc.
Oare cum o fi sunând vocea lui acum?
Despre ce-o povesti el acum?
... nouă, zece.
Mi-am dat seama că vorbele adresate gândurilor mele
aveau din ce în ce mai puțină însemnătate.
Chris își scria povestea,
și tot Chris trebuia să fie cel care o povestește.
FERICIREA
FERICIREA E REALĂ
FERICIREA E REALĂ NUMAI CÂND E ÎMPĂRTĂȘITĂ.
AM TRĂIT O VIAȚĂ FERICITĂ ȘI Îi MULȚUMESC DOMNULUI.
ADIO ȘI FIE CA DOMNUL SĂ VĂ BINECUVÂNTEZE PE TOȚI!
Să numești fiecare lucru pe numele său corect.S
"Pe numele său corect."
CHRISTOPHER JOHNSON MCCANDLESS
Și dacă aș zâmbi
și aș fugi în brațele voastre?
Ați vedea atunci
ceea ce văd eu acum?
Traducerea și adaptarea: veverița_bc @ www.titrări.ro
În memoria lui Christopher Johnson McCandless 12 februarie, 1968- 18 august, 1992
La două săptămâni după moartea lui Chris,
niște vânători de elani i-au descoperit trupul în dubă.
Acest autoportret a fost găsit nedevelopat în aparatul său de fotografiat.
Pe 19 septembrie, 1992, Carine McCandless a zburat cu cenușa fratelui său
din Alaska până pe Coasta de Est.
A luat-o cu ea în avion... în rucsacul ei.
Realizatorii filmului le mulțumesc lui Jon Krakauer pentru îndrumare și
le sunt recunoscători lui Walt, Billie, Carine și
întregii familii McCandless pentru aportul lor curajos la realizarea acestui film.